Bajka o caru Saltanu
- Tri devojke pred noć sele,
pod prozorom hitro prele. -
Kad bih ja bila carica
- Reče jedna curica. -
Ja bih tako vredna bila
ceo svet bih ugostila.
Kad bih ja bila carica,
- Zbori njena sestrica. -
natkala bih, reći smem,
tanka platna svetu svem.
Ja carica kad bih bila,
- Treća moma besedila. -
boljeg caru nego svaka
rodila bih ja junaka.
- Dok ta još u reči beše,
vrata tiho zaškripaše
i u sobu uđe car,
one zemlje gospodar. -
Zdravo bila, lepa devo.
- Reče on. -
Carica si, evo!
I boljega nego svaka
rodi meni ti junaka.
Vi sestrice, golubice,
izlazite iz sobice,
polazite odmah za mnom,
polazite za mnom i za sestrom.
Kuvarica nek je jedna,
a ta druga tkalja vredna.
- I učini care kako reče,
s njom se venča isto veče.
Car Saltan za sofrom punom
sede sa caricom mladom. -
- U to vreme vojna beše. -
- Car Saltan sa ženom se oprosti.
Na dobroga konja sede,
Da ga ljubi ženu uči. -
- Međutim, dok u daljini
car u boju čuda čini,
carica mu rodi sina.
baš junaka od aršina.
Bdi carica nad detićem
k'o orlica nad orlićem.
Pa da care nema brige
radosne mu šalje knjige.
A'l kuvarka i ta tkalja,
i svekrva, baba Tralja,
izdaju su pripremile,
knjigonošu su prevarile. -
Carica ti noćas rodi
niti sina niti kćer,
niti miša niti žapče,
već ne znanu neku zver.
- Otac care kad to začu,
za te reči i besede
poleti mu ruka maču,
knjigonošu obesiti htede.
A'l se care trže,
pa naredbe daje brze. -
Čekajte me dok se vratim,
po pravdi ću ja da platim.
Poručujem bojarima svojim.
Da ne bude od vas loma,
i caricu i to dete,
bacajte u vodu odmah.
- Carska volja. Nema druge.
Gospodara žale sluge
i caricu mladu, milu,
pa se zbraše u gomilu
da zapovest jave carsku,
njoj i sinu, gospodarsku.
*I caricu i to dete
bacajte u vodu odmah.*
I caricu odmah ture
s detetom u jedno bure.
Zasmoliše, odguraše,
i u okean skotrljaše.
Tako reče car Saltan.
Plavo nebo, zvezde blešte.
Sinje more, vali trešte.
Bure morem zapliva,
oblak nebo sakriva.
Kao sinja kukavica
plače, tuži carica.
A njen sinčić raste, jadan,
za čas kol'ko drugi za dan. -
Vali moji, vali laki!
ne mirni ste, hitar svaki.
Kud hoćete - vi tečete,
i dno morsko vi tresete.
Breg ronite na obali.
Ponesite i nas vali!
Naše smrti ne tražite,
na suvo nas izbacite!
- I to čuše laki vali,
gone bure ka obali.
Bure sad je na obali,
vali hitro natrag žure.
Sin i mati izbavljeni!
Na sred polja uzvišeni,
sinje more svuda,
zelen grm na bregu gore.
Sin pomisli: Kad bih nešto
za hranu pribavim vešto.
Sa grma granu celu
odlomi za luk i strelu,
tanku trsku zatim skrha
naoštri je lepo s vrha,
pa sa strelom poljem ode
lov loviti pored vode. -
Careviću, spasitelju,
silni moj izbavitelju,
ti labuda spas'o nisi,
već devojci sreća ti si.
Ti jastreba ne ubi,
čarobnika ti pogubi.
Zaboraviti ja te neću,
pozovi me - doleteću.
A sad' hajde, čeka mati,
Ne srdi se, lezi spati.
- Carević, posle noći,
kad otvori snene oči,
začudi se junak mlad
jer ugleda beli grad,
i bedeme sa kulama
i sa belim ogradama,
sjajne kule - čuda prava,
manastira i crkava.
Sin i mati pođoše ka gradu.
Čim stupiše gradu bliže,
jeka silna
od svuda se diže.
Svi ih gromko veličaju,
careviću krunu daju,
glavarom ga izabraše
i nad gradom vlast mu daše.
Na kneževski sede tron,
sa dozvolom carice,
kneževske se primi sile,
i nazva se - Knez Gvidon. -
- Tihi vetar morem kosi
i galiju napred nosi;
Preko vala ona leti,
na jedrima svojoj meti.
Ka ostrvu poznatome,
i ka gradu velikome.
Topovi zagrmješe.
Da brod stane narediše.
U luku pristadoše,
knez Gvidon ih sebi zove,
pa ih gosti, hrani poji,
i odgovor sebi želi. -
Čime, gosti, trgujete?
Kuda, gosti, putujete?
- Mornar njemu odgovori. -
Brodili smo širom sveta,
Trgovasmo samurovinom,
mrkodlakom lisičinom,
a sad' nam je doš'o rok,
putujemo na istok,
do ostrva, do Bujana,
do carstva slavnoga Saltana.
- Knez im reče tada. -
Srećan put vam gospodo,
i po moru i po okeanu,
ka slavnome car - Saltanu.
Nosite mu pozdrav moj.
- Idu gosti na put svoj,
a knez Gvidon,
setan, moru hodi,
gleda lađu kako brodi. -
Zdravo kneže, mili druže.
Što si tužan k'o dan ružan?
- Knez joj tužno odgovara. -
Teška tuga razjeda me,
obara me s nogu, mlada,
želeo bih videt' oca.
To je lako,
poslušaj me.
Preletećeš more brodom.
putovaćeš, k'o komarac, vodom.
- Toga časa smanji on se,
u komarca pretvori se,
poleti i zazuja,
teške misli odagna,
ne primetno na brod spustio se
i tu tiho sakrio se. -
- Veselo mi vetar juri,
veselo mi lađa žuri.
Pokraj ostrva Bujana
carstvu slavnoga Saltana.
I željeni tu je kraj,
već se vidi zavičaj.
Čim na dok brodari se spuste
car Saltan zove ih u goste.
A za njima, u dvorac,
poleti i naš komarac. -
Oj, gospodo, gosti mili,
jeste l' dugo vi brodili?
Jel' na moru hladno, hudo?
Imal' gde god kakvo čudo?
Ta na moru nije hudo,
ali ima jedno čudo.
Na sred mora beše sprud,
i po njemu pustoš svud.
Pusto polje sem jednoga
starog grma visokoga.
A sada se tamo stvori
novi grad i sjajni dvori.
Sa crkvama zlatna krova,
divne bašte, zdanja nova.
i tu vlada knez Gvidon.
Pozdrav tebi šalje on.
- Car Saltan se čudu divi.
Reče - Nek me Bog poživi,
čudno ostrvo ću pohoditi
i Gvidonu gostom biti.
Ala čuda oni čuše!
Grad na moru nov videli.
Ali znajte, nije šala,
niti stvar tek neka mala.
Ima jedna veverica.
K'o pevačica ona peva,
i lešnike gricka vazda.
A lešnik se čudan sazda.
Zlatna mu je ljuska sva,
čisti smaragd jezgra ta.
Eto čuda što znam ja.
- Car Saltan se čudu čudi
a komarac zlo se ljuti,
pa se vinu kao soko,
tetku pecnu baš u oko.
Kuvarica pobledela,
pobledela i oslepela.
Sluge, svita i sestra
komarca pojuriše drska.
*Muvu ćemo tebi uloviti!*
A on, spokojno, kroz prozor se vinu,
preko mora, svome domu, poleti. -
- Opet knez ka moru hodi,
i očiju s njeg' ne svodi. -
Zdravo kneže, mili druže.
Što si tužan k'o dan ružan?
O čem' misliš, odgovori.
- Knez Gvidon joj odgovara. -
Teška tuga mene smara.
Čudno čudo ja znam,
pa bi hteo da ga imam.
gde je šuma i u njoj jela,
pod njom čudna veverica, bela?
čudo pravo, nije šala
Za to čudo znam i ja.
Miruj kneže, dušo moja.
Ne brini se.
Istina je prava to,
i tebi ću pokazati ga.
Velika ti hvala.
Labudici podaj, Bože,
k'o i meni, sreću,
pa još i veću.
- Knaz veverici potom
od kristala diže dom.
Namesti tu stražara,
i pouzdana pisara,
orahe da prebrojava.
Knezu blago a njoj slava. -
- Tihi vetar morem kosi
i brod napred nosi.
Preko vala ona leti,
na jedrima, svojoj meti.
Kraj ostrva vrletnoga,
mimo grada golemoga.
tad' topovi zagrmeše,
da brod stane narediše.
Uz stare pristadoše dokove.
Knez Gvidon u goste ih zove.
On ih gosti pa ih poji,
dok im reče. -
Čime, gosti, trgujete?
Kuda tako putujete?
- Brodar mu odgovara. -
Brodili smo širom sveta.
Konjima smo trgovali.
Donske ždrepce prodavali.
A sada nam doš'o čas,
dalek put sad' čeke nas.
Pokraj ostrva Bujana
carstvu slavnoga Saltana.
- Knez mu reče tada. -
Dragi gosti, srećan put.
Po tom moru, okeanu,
slavnom caru tom Saltanu.
Kažite mu - Knez Gvidon
šalje caru svoj naklon.
- Gosti mu se pokloniše,
izađoše i odbrodiše. -
- Knez na more.
Labudica već je tamo.
Valovima pliva samo.
Knez je moli. -
- Dušo moje, tebe molim,
pretvori me da poletim.
Evo, opet ona njega
poškropi ga svega.
U muhu se knez pretvori,
poleti, krila diže,
Preko mora brod sustiže,
i u rupi tu se skrio. -
- Veselo vetar šumi
i veselo lađa juri.
Pokraj ostrva Bujana,
carstvu slavnoga Saltana. -
Oj, vi gosti, gospodo,
ploviste li dugo? Kuda?
Jel' na moru hladno, hudo?
Ima li u svetu čuda?
- Brodari odgovoriše smesta. -
Brodili smo širom sveta,
a na moru nije hudo.
Evo kakvo ima čudo.
Ostrvo na moru leži,
grad na ostrvu stoji.
Zlatokrove crkve nove,
divne bašte, sjajni dvori.
Tu na dvoru jela raste
više kuće kristalaste.
Tu pitoma živi veverica,
ta kakva je nestašnica.
Peva veverica pesmice
i lešnike gricka sve,
a lešnici prosti nisu,
s ljušturom od zlata svi su,
čisti smaragd jezgra suva.
Vevericu straža čuva.
Svi na ostrvu se bogate.
Kuća nema - sve palate.
Tamo vlada knez Gvidon.
Naklon tebi šalje on.
- Car Saltan se čudu divi.
Ako živim budem ja
čudno ostrvo ću posetiti
i Gvidonu gost ću biti.
Ta kakva mi čuda, gle!
Veverica grize lešnike.
Gomila od zlata blago
i kamenje zbira drago.
Time nas nećeš zadiviti.
A istinu govoriti,
u svetu je drugo čudo pravo.
Uzbuni se more plavo,
zapenuša, pokor stvara,
ričući u breg udara,
razliva se i talasa,
i na bregu toga časa
panciri k'o žar da gori,
div-junaka trideset i tri!
Sve junaci na izbor,
veliki i mladi
i svi pravi kao bor.
S njima i deda Crnomor.
Tome čudu
svet se čudi.
Pravo vele tol'ki ljudi.
- I car Saltan tom' se divi,
a Gvidon se ljuti, ljuti,
i u taj čas, kao soko,
tetku pecnu u levo oko.
Ona, jadna, prebledela
i na oko oslepela.
Svi viknuše - lovi, lovi!
Ulovi je! Ugnjavi je!
Čekaj malo, mi ćemo te!
Ali knez je lako
svome domu, mirno,
preko mora odleteo. -
Zdravo kneže, o moj mili.
Što si tužan k'o dan ružan?
Reci meni sada ti.
- Knez Gvidon ptici zbori. -
Za jedno sm čudo čuo,
pa za njime čeznem ludo.
A kakvo je to čudo?
Gde se diže more silno,
zapenuša, pokor stvara,
razliva se i talasa?
I na bregu toga časa
panciri k'o žar da gori,
div - junaka trideset i tri.
- Labud knezu odgovara. -
To ti, kneže, jade stvara?
Ne brini se dušo moja.
I to čudo znadem ja.
Jer vitezi morski ti
baš moja su braća svi.
Ti ne tuguj, idi doma,
gostima se nadaj odma'.
Labudica nas poslala
i zapovest nama nama dala,
da ti slavni grad mi čuvamo
i do zore stražarimo.
Tvoja ćemo družba biti,
i verno ti mi služiti.
Do visokih zidina tvojih
doći ćemo iz voda morskih.
Mi moramo sada poći,
a tebi ćemo opet doći.
- Vetar tiho morem kosi
i galiju napred nosi.
Preko vala ona leti
na jedrim svojoj meti.
Kraj ostrva vrletnoga,
pored grada golemoga.
Tad topovi opališe,
da brod stane narediše. -
Čime, gosti, trgujete?
I kud' tako putujete?
- Odgovori brodar tada. -
Brodili smo širom sveta.
Trgovali smo alatom,
čistim srebrom, suvim zlatom.
A sada nam dođe rok
i još nam je dalek put.
Pored ostrva Bujana,
carstvu slavnoga Saltana.
- Reče knez im tada. -
Srećan put vam, gospodo.
Po tom moru, okeanu,
slavnome car - Saltanu.
Recite mu - Knez gvidon
caru šalje svoj naklon.
- K moru knez - labudica već je tamo.
Preko vala zaplivala.
Knez joj zbori - Duša gori,
srce boli, želja mori...
I opet ona njega
poškropila vodom svega.
U tom času on se smanji,
u bumbara on se stanji.
Sve zujeći on se diže,
ne primetno brzo stiže.
Na galiju se tiho spusti
i opet u rupu sakri. -
Oj, vi gosti, gospodo,
jestel' dugo i gde bili?
Jel' ne moru hladno, hudo,
i kakvih je u svetu čuda ?
Ta na moru nije hudo,
a u svetu, evo, kakvo čudo.
Ostrvo na moru leži,
na ostrvu grad stoji.
Svaki dan se tamo
jedno čudo zbiva.
More se razliva,
zapenuša, pokor stvara,
o obalu tad' udara.
Kada more se raspline
na obali tada zasine
div - junaka trideset i tri.
U pancirima zlatnim svi.
Nema straže uzdanije,
ni hrabrije,
niti junačnije.
Tamo vlada knez Gvidon.
Svoj ti šalje naklon.
- Car Saltan se čudu divi. -
Ako ja ću živim biti
čudno ostrvo ću pohoditi,
i knezu ću gostom biti.
To nas neće začuditi.
Izlaze iz morske vode
i soružjem ljudi hode.
Basnu baješ, ne verujmo.
Mili, ja ne videh to.
U svetu ima većih čuda.
Eto, već se priča svuda.
Iza mora princeza ima,
ne možeš se nagledati nje.
Danju sunce zaklanja,
noću zamlju obasjava.
Mesec nosi ta na kosi.
Nad glavom joj zvezda gori.
Ponosita lepotica,
šeta kao paunica.
Svaku rač kad' govori
k'o da potok zažubori.
Ja se čudim tome,
a ne čudu bilo kome.
- Opet vika nasta mnoga.
Pomagajta, radi Boga! -
Lovi, lovi!
Ta ugnjavi ga! Ugnjavi!
- A bumbar se lako vinu kroz taj lom,
preko mora pleti domu svom. -
Zdravo kneže, o moj mili.
Što si tužan k'o dan ružan?
Reci meni, zašto?
- Knez Gvidon joj zbori. -
Tuga, muka mene mori.
Svi se ljudi poženiše,
ne čeka se meni više.
A koja te tako zane?
Na svetu, kažu, princeza ima,
da ne možeš oči odvratiti.
Danju sunce zaklanja,
noću zemlju obasjava.
Mesec nosi ta u kosi,
nad glavom joj zvezda gori.
Ponosita lepotica,
šeta kao paunica.
Svaku reč kad' govori
k'o da potok zažubori.
Ima li takve sad' mi kaži.
Jeste, ima ta devica,
ali žena nije rukavica
da je s ruke smakneš
i za pojas nju zadeneš.
Savetovaću ja tebe.
Slušao si ti o tome,
al' razmisli na šta staješ
da se posle ne pokaješ.
Ja gotov sam, duše strasne,
rad' princeze one krasne
i peške ću na kraj sveta,
ako hoće sudba kleta!
- Labudca,
uzdahnu duboko,
hrabrost skupi. -
Zašto tako daleko?
Znaj, blizu je sudba tvoja.
Ta princeza, to sam ja.
- Mesec na kosi ona nosi,
nad glavom joj zvezda gori. -
Majko mila, rođena.
ja nevestu neđoh sebi,
a poslušnu kćerku tebi.
Molimo te mi oboje,
blagoslovi dece svoje.
Ti decu svoju blagoslovi
da živimo u slozi i ljubavi.
- Vetar tiho morem kosi
i galiju napred nosi.
Prko vala ona leti
na jedrima svojoj meti.
Kraj ostrva vrletnoga,
pored grada golemoga.
Tad' topovi opališe,
da brod stane narediše. -
Čime, gosti, trgujete?
I kud' sada putujete?
- Brodari mu odgovoriše. -
Brodili smo širom sveta.
Mi ti svačim trgujemo,
niti zalud putujemo.
Dalek nam je jako put,
poći kući na istok.
Pokraj ostrva Bujana,
carstvu slavnoga Saltana.
Srećan put vam gospodo.
Po tom moru, okeanu,
slavnome caru Saltanu.
Opomenite vi lepo njega,
gospodara tog vašega.
Kad' nam doći obećava,
zašto reč ne održava?
- Gosti na put,
a knez Gvidon
sada doma ostade,
od žene se ne rastade. -
- Vetar veselo čarlija,
plovi veselo galija.
kraj ostrva Bujana,
carstvu slavnoga Saltana. -
Oj vi gosti, gospodo,
ploviste li dugo, kuda?
Hladno li je na moru ili hudo?
Ima li u svetu kakvih čuda?
- Brodari mu odgovoriše. -
Obišli smo celi svet.
Na moru još nije hudo.
Slušaj kakvo ima čudo.
Ostrvo na moru leži.
Grad na ostrvu stoji.
Pun crkava zlatna krova,
i dvorova i vrtova.
Ispred dvorca raste jela,
pod njom dom od kristala bela.
U njemu živi pitoma veverica.
Ta kakva je nestašnica.
Veverica peva pesmice
i lešnike gricka sve.
A lešnici prosti nisu,
sa ljuskom od zlata svi su,
čisti smaragd jezgra suva.
Vevericu straža čuva.
Još jedno je tamo čudo.
Naduje se more ludo,
zapenuša, pokor stvara,
o obalu tad udara.
More kada se raspline,
na obali tad' zasine
u pancirima k'o žar da gori,
div - junaka trideset i tri!
Divni su svi, valjani,
svi junaci, mlađani,
svi jednakina izbor,
s njima starac Crnomor.
Nema straže uzdanije,
ni hrabrije ni vernije.
Knez još i ženu ima,
da ne možeš odvratiti oči.
Danju sunce nadjačava,
noću zemlju obasjava.
Mesec nosi ta u kosi,
nad glavom joj zvezda sija.
Knez Gvidon tamo vlada.
Iskreno ga slavi svako.
On ti šalje naklon svoj.
Opominje tebe on.
*Kad' nam doći obećavaš
što ti reči ne održavaš?*
- Tu već caru druge nema,
htede on da flotu sprema.
A kuvarka i ta tkalja
i svekrva baba Tralja
pustiti ga ni sad' neće
da ostrvu čudnom kreće. -
Šta sam ja, car ili dete?
- Zboriti im dalje neda. -
Idem sada!
- Pođe vani, nogom trupnu,
i vratima snažno lupnu. -
Majko mila, rođena,
kneginjice mlađana.
Pogledajte šta se vidi.
To moj otac nama brodi.
- Brodovi sa okeana -
Jezdi flota cara Saltana. -
- Sred topovske jeke one
sa crkava zvona zvone.
Ode moru sam Gvidon,
tamo srete cara on
s kuvaricom i sa tkaljom,
i staricom baba Traljom. -
- U palatu sada svi ulaze,
na vratima srtažu spaze.
Pred očima carskim stoje,
div - junaka trideset i tri.
Divni svi su, mlađani,
sve junaci valjani.
Svi jednaki na izbor,
s njima starac Crnomor. -
- Otud car u dvorište ide
I pod jelom tankom vide
vevericu gde peva pesmicu,
i lešnike grize zlatne,
vadi jezgru smaragdnu,
i spušta je u kesicu.
A dvorište dvora velikoga
zlatnim zasejano ljuskama. -
- Car pogleda - i pozna je.
Zaigra mu srce živo. -
Šta to vidim?
Šta je sve to?
Kako?
- I duša mu uzdrhta.
Sve ih car zagrli i zajeca. -
- Kuvarica ta i tkalja
I starica baba Tralja
Plačući su priznale,
pokajale se i poklonile. -
- Car ih od radosti odmah
otpusti ih sve tri doma. -
- I sedoše svi za stol,
i veseli prirediše pir. -
Slava knezu Gvidonu!
Slava caru Saltanu!
- Dan je taj prošao.
Cara Saltana
položiše spavati polu pijana. -
- Tamo ja sam bio,
jeo sam i vino pio,
i oba brka okvasio. -
Subtitles by Brbocak
Preuzeto sa www.titlovi.com